Der findes en kraft så stærk, at den kan flytte verdenshave.
Det er en kraft, som ikke kommer fra Jorden.
Månen er stor nok til at udøve tiltrækningskraft på Jorden-
-skønt den er 370.000 kilometer væk.
Mens Månen kredser omkring Jorden, udøver den en tiltrækningskraft.
Kraften tiltrækker enorme mængder af havvand.
Det stigende tidevand.
TIDEVANDET
Amazonfloden i Brasilien.
Af og til virker Månens og Solens tiltrækningskraft sammen.
Det har utrolige konsekvenser.
En tidevandsbølge fra havet tvinges 300 kilometer ind i landet.
Det er en tidevandsbølge.
Så store tidevandsbølger er sjældne-
-men Månens kraft kan ses på verdenshavene hver dag,
Fundy Bay i Nova Scotia.
Her findes verdens højeste tidevand.
Det påvirker livet i havet ved at skaffe rigelig føde.
Dette festmåltid tiltrækker nogle gigantiske middagsgæster:
Pukkelhvaler.
De er dog ikke sildens største fjende.
Det her er finhvaler.
Med deres 70 ton er de jordens næststørste dyr-
-men de er så strømlinede, at de er de hurtigste af de store hvaler.
Deres hurtighed og enorme størrelse-
-gør finhvalen til en glubsk jæger i fiskestimer.
Fundy Bay tiltrækker mange fisk.
Om sommeren jager op til 500 storslåede hvaler her hver dag.
Der er mest føde, hvor tidevandsstrømmene er stærke.
Hvalerne følger derfor tidevandet ind i bugten i jagten på fisk.
Deres handlinger iagttages af flokke af skråper.
Mens hvalerne dykker efter fisk, kommer der flere og flere fugle.
Højvandet skaber et festmåltid, men det vender snart.
På seks timer flyder 100 milliarder ton vand ud af bugten.
Vandstanden synker med 15 meter-
-og fritlægger store områder af dynd og sand.
Stedet virker ufrugtbart og uden liv.
Sandet er i virkeligheden fuldt af mikroskopisk liv.
Meiofaunaen bevæger sig i sandet og påvirkes ikke af lavvandet.
Men miniatureverdenen er ikke kun en dans på roser.
Scopimera globosa i det nordlige Australien jager meiofauna.
Krabben er en centimeter bred og arbejder i rasende fart.
Den stopper sandkorn i munden, filtrerer meiofaunaen fra-
-og sparker resten væk.
Krabben renser alle sandkorn inden for en meter fra sin hule.
Rigelig træning for naturens bedste hælsparker.
Krabberne arbejder hurtigt, for de kan kun si, når sandet er fugtigt.
Utroligt nok renser de hele stranden på et par timer.
Så vender de tilbage til deres huller og venter på næste tidevand.
Ved ebbe sker der sære ting i vandet.
De her muslinger begraver sig under sandet.
Lykkes det ikke, ligger de udsat for luften, og de dør.
Lykkes det for dem at grave sig ned, kan de vente nede i sandet.
Ikke et øjeblik for tidligt.
Det sydøstlige Alaska i juni. Om 4 timer bliver en stor strand-
-blotlagt af lavvande.
Bjørnene er sultne.
På denne årstid er det svært at finde føde på land.
Den føde, der findes her, ligger begravet under sandet.
For en sulten, voksen bjørn er det ingen hindring.
De kan lugte muslingerne og graver dem frem.
De viser stor fingerfærdighed, når de åbner muslingerne.
Bjørneungerne prøver også lykken, men det går ikke så godt.
For de voksne bjørne varer måltidet, så længe der er lavvande.
Table Mountain i Sydafrika.
Hver dag skyller døde fisk op på stranden-
-og dette dyr kender lugten af rådnende fisk.
Tidevandet fører lugten langt ind i brændingszonen.
Snegle genkender lugten og kommer frem af sandet.
Det er et kapløb mod tidevandet.
Sneglene skal have føden, før den er uden for rækkevidde.
Men snegle er langsomme, og tidevandet er hurtigt.
Det her er imidlertid ikke almindelige snegle.
De kan surfe.
De rider på bølgerne mod stranden-
-men hurtigt er fiskene bag brændingen.
Når vandet er væk, risikerer sneglene at miste duftsporet-
-men så længe stranden er fugtig, kan de stadig følge sporet.
Så hugger de til med makaber appetit.
Alting kommer til den, som forstår at vente.
Snart tvinger solens varme dem til at gemme sig i sandet-
-og vente på næste tidevand.
Storbritannien i februar.
Disse ryler venter utålmodigt på lavvande.
Ved ebbe søger hvirvelløse dyr ly under dyndet.
Det er der en god grund til.
Vadefugle er gode til at finde føde i dynd.
Deres næb er tilpasset forskellige hvirvelløse dyr.
Med næbbene finder de de dyr, der gemmer sig.
Men om nogle timer skifter tidevandet igen.
Det er for dybt for vadefuglene, og dyrene i dyndet er igen sikre.
Ved flod opstår en stærk strøm under vandet.
Flyndere er eksperter i at flyde med strømmen.
De har form som drager, så de kan glide fremad.
I Newfoundland på Canadas østkyst-
-følger flyndere med strømmen til lavere vand.
De jager hvirvelløse dyr, der viser sig, når vandet kommer igen.
I det lave vand er der rigelig føde.
Nogle har lagt mærke til, hvad der sker.
Men fiskeørne kan ikke dykke ret dybt.
Er vandet mere end en meter dybt, klarer flynderne sig.
Det er risikabelt at søge ind på lavt vand.
Den her fisk begraver sig i sandet ved mindste tegn på fare.
Men når vandet skyller ind igen, og kysten er klar-
-vover tobisen sig ud.
Efter seks timers venten i sandet er de sultne.
I modsætning til flynderne svømmer de udad.
De søger mod lavt, åbent vand-
-hvor strømmen samler deres føde: Plankton.
I tusindvis strømmer de mod de bedste fødeområder-
-hvor de suger plankton i sig fra vandet.
Svømmer de alt for langt ud-
-risikerer de at støde på rovfisk, som lever på dybere vand.
Pighajer. Små hajer.
Tobisstimen er åbenbart svømmet for langt ud.
Tidevandet kan have en anden virkning på en klippekyst.
Her på Vancouver Island i Canada-
-steger solen på den nøgne klippe.
Det er stort set umuligt at gemme sig under jorden-
-så de her muslinger og andeskæl udsættes for solen.
De koger bogstavelig talt i deres skaller.
Tangen tørrer ind.
Det kan vare flere timer, inden vandet kommer igen.
Hver måned ændres tidevandets størrelse og styrke.
Tidevandet er størst, når Solen og Månen arbejder sammen.
Det sker straks efter nymåne...
...og en gang til efter fuldmåne.
Det kaldes springflod.
Så blotlægges havbunden, som normalt er dækket.
For vaskebjørnene betyder det en chance for alt godt fra havet.
En mor tager af sted med sine unger.
Springfloden gør, at de kan komme længere ned end normalt.
Med deres følsomme poter leder de efter et passende bytte.
I det ekstreme lavvande finder de måske noget særligt.
Hvad kan vel være bedre end en taskekrabbe?
Men man risikerer at blive nevet.
Det kræver erfaring at fange store krabber.
Moderen har fanget et bytte.
Men ungerne lærer det hurtigt.
Den, som ikke selv kan fange, kan jo altid tigge.
Alt for tidligt dækker tidevandet vaskebjørnens middagsbord.
De hvirvelløse dyr hilser det velkomment-
-men i hårdt vejr lider de under bølgernes kraft.
Selv når der ikke er bølger, er der stærke kræfter under overfladen.
Øerne ud for Vancouver Island danner en kanal for tidevandet.
Mens vandet stiger, flyder det hurtigere-
-og snart bøjer den 30 meter lange bladtang sig i strømmen.
De er bøjelige, så de klarer sig godt-
-men nogle steder er strømmen meget stærk.
Det her er Nakwakto Rapids.
Når tidevandet skifter, skal vandet fra 1.100 kilometer kyststrækning-
-ud gennem en åbning, der er mindre end en kilometer bred.
På nogle minutter har strømmen taget fart.
Snart styrter vandet forbi med mere end 27 kilometer i timen.
Tidevandsstrømme er ikke altid skadelige.
Ved Poor Knight Islands løber tidevandet gennem klippehvælvinger-
-og gør stedet egnet til pilrokker.
En stor mængde rokker samles her hvert år i marts.
De er kommet for at parre sig.
Hvælvingerne leder strømmen, og rokkerne glider med den-
-og sparer på den måde energi.
I nærheden æder en stime toplettede jomfrufisk plankton.
Strømmen fører deres føde forbi dem.
Når strømmen tager af-
-er der for lidt føde til at risikere livet på åbent vand.
Alle fiskene tager af sted for at søge ly.
I stimen er de trygge.
Fiskene svømmer mod grotternes indgange ved Poor Knight Islands.
Endelig i sikkerhed. I grotten er der ikke så mange rovfisk.
Tusinder af fisk venter på, at strømmen vender tilbage-
-så de igen kan komme ud og søge føde.
Månens tiltrækningskraft er svagest tæt på Jordens ækvator.
Jo nærmere ækvator, desto mindre tidevandshøjde.
Her i det Caribiske hav er tidevandsudsvingene små.
Alligevel kan strømmen føre plankton med sig.
Det her er linuche unguiculata.
De svømmer mod sollyset-
-og usynlige grænser, dannet af tidevandet, fører dem sammen.
Indtil de samles i enorme stimer.
De udnytter sollyset.
Deres brune farve kommer fra alger, som lever i dem-
-og henter deres energi fra solen.
På åbent vand er de uden for fare-
-men tidevandet fører dem blidt til Bahamas.
Her venter sultne munde.
Vandstanden ændrer sig ikke meget.
Men tidevandet skubber alligevel enorme mængder vand-
-gennem de små åbninger mellem øernes rev.
Under vandet fosser tidevandet forbi korallerne...
Og over sandbankerne.
Et kolossalt areal af koralsand dækkes kun lige ved højvande.
Det her tidevand fører frisk plankton med sig.
Kløvefisk samles for at deltage i det mikroskopiske festmåltid.
Her er rigeligt med føde-
-men når alle er på samme sted, kan rovfisk let finde dem.
En nursehaj er ikke nogen større trussel.
Men denne lyd indvarsler en anden form for fare.
Et øresvin.
Med sin biosonar leder den efter kløvefisk under sandet.
Når den finder sit offer, graver den det frem.
De begravede fisk kan ikke forsvare sig.
De kan kun vente og håbe, at de ikke bliver fundet.
Den her delfin er helt fjollet med kløvefisk.
Nu er hun jo også gravid.
Til sidst lykkes det hende.
Tidevandet strømmer videre mod Amerika-
-og stryger forbi store søgræsområder.
Vandet er så lavt ved lavvande, at fiskene søger mod dybere vand.
Som de her nursehajer...
Og pilrokker.
Begge rovdyr leder efter skaldyr på havbunden.
Men indtil højvande hæver vandstanden-
-må de vente.
Så denne fasciolaria-
-kan trygt søge efter føde på lavt vand.
Eller kan den?
Den her snegl er noget større.
Pleuroploca gigantea vejer fem kilo og behøver ikke frygte hajer.
Og den kan lide fasciolaria.
Sneglen opdager faren og flygter.
Men i sneglefartens verden er pleuroploca gigantea en Ferrari.
Den må tage andre midler i brug.
Sneglen er udmattet efter flugten og overmandes til sidst.
Vandstanden skal stige en time til, før rovfiskene kan spise.
I det lave vand føres lugten af døende snegl væk med tidevandet.
Det er en lugt, som eremitkrebs holder af.
De skal have god beskyttelse-
-mod hajernes og rokkernes tænder.
Derfor skal de finde et sneglehus, som passer perfekt.
I dag er der nye lejligheder til salg.
På boligmarkedet er efterspørgslen stor.
Der opstår tumult, da sneglens hus bliver ledigt.
Den her krebs kan ikke vente længere.
Men det er en risikabel overtagelse.
Det virkede. Det nye sneglehus er lettere og stærkere.
Det var på høje tid, for nu strømmer tidevandet ind.
Endelig kan rovfiskene gå på jagt efter føde.
Både pilrokker og hajer har elektroreceptorer-
-som de bruger til at finde hvirvelløse dyr.
De kan mærke den mindste bevægelse under sandet.
Den her rokke mærker et signal og graver byttet frem.
En eremitkrebs uden sneglehus har ikke en chance.
I løbet af nogle timer er det igen lavvande-
-og rovfiskene må forlade området.
De må vente på det næste højvande, før de kan jage føde igen.
Ved forårs- og efterårsjævndøgn-
-stiger springfloden til højere niveauer end normalt.
Nu kan rovfiskene nå de laveste søgræsområder.
De to meter lange tarponer søger længere ind mod land.
De svømmer mod mangrovetræerne.
De oversvømmede skove dækker det kystnære vand.
Mangrovetræernes rødder klarer sig i saltvand-
-og udgør et perfekt tilholdssted for småfisk.
Stribefisk og snappere finder et fristed mellem rødderne.
Rovfiskene finder ikke herind.
Nu bliver det lavvande igen.
Vandet tømmes for ilt og bliver stillestående.
De fleste rovfisk har forladt stedet-
-men tarponerne er lukket inde af lavvandet.
Der er snart ikke mere ilt-
-men de har en overlevelsesteknik.
De kan indånde luft.
Når tarponerne har fået ilt, er stribefiskene et let bytte.
Tidevandet er skiftet igen.
Tidevandet stiger hurtigere, fordi det er jævndøgn.
Ude på havet nærmer der sig en orkan-
-hvilket yderligere hæver vandstanden.
Stormen gør, at store dele af kysten dækkes af vand.
Lavtliggende øer som Bahamas oversvømmes ofte.
Solen lyser ekstremt stærkt her.
Når tidevandet trækker sig tilbage-
-sker der en bemærkelsesværdig forvandling.
Dyndet dækkes af et magisk saltlag.
Det vand, der er tilbage, er ekstremt salt.
Næsten ingen arter kan overleve her, bortset fra saltsøkrebs.
Ved vandoverfladen er der vandfluer.
De hører begge til et usædvanligt dyrs livretter.
Flamingoen.
De opsøger formelig salte steder, for der finder de lettest føde.
Salte steder giver også beskyttelse for flamingoens unger.
Den her redeplads er omgivet af ætsende salt.
Det beskytter mod rovdyr, der er ude efter flamingounger.
Flamingoen bygger hævede reder af ler-
-som værn mod, at vandet stiger.
Sært nok er det tidevandets kraft-
-der giver flamingoen både føde og yngleplads.
Parringen hos mange arter i havet er forbundet med tidevandets rytme.
Halvmåne i november, og tidevandet er lavt.
Juleøen i Stillehavet.
Der foregår sære ting.
Kun ganske få nætter hvert år-
-risikerer rødkrabben at begive sig mod havet.
Der er titusinder af krabber på øen-
-og alle bærer de på hundredvis af æg.
Æggene skal bringes ud i havet, så de kan blive til krabbeunger.
Men de her landkrabber kan hverken svømme eller ånde under vandet.
For at de ikke skal drukne, vælger de det laveste tidevand.
Æggene udvikler sig i havet.
Om nøjagtig en måned vender en stor mængde krabbeunger tilbage-
-mens tidevandet er perfekt.
Daglig eller månedlig cyklus, tidevandet er havets rytme.
Hvert tidevand skaber muligheder for livet i havet.
En springflod hæver vandstanden nær land.
Og jægerne er på vej.
En lille gruppe øresvin svømmer ind mod land-
-for at begynde en usædvanlig jagt.
Efter deres succes begynder delfinerne forfra.
Et dyr forlader gruppen og svømmer rundt i en cirkel.
Dyndet røres op, og mullerne bliver drevet mod de andre delfiner.
En enestående holdindsats, der er meget effektiv.
Delfinerne æder, mens tidevandet lader dem komme tæt på land.
Til sidst tvinger lavvandet delfinerne væk-
-og mullerne er i sikkerhed til næste højvande.
På havet betyder hver ændring i tidevandet-
-forskellen mellem liv og død.
Danske tekster: www.broadcasttext.com